Mitt navn er Jackson Norris.
Idag vil bli den viktigste dagen i min karriere.
Mitt siste intervju med den mest beryktede fangen i Amerika.
En mann som verden trodde var en terrorist kalt kineseren.
Men er nå påstått og være en skuespiller.
Så langt, har subjektet vært unnvikende
og åpenbart uvitende om poenget med mitt arbeide.
Faktisk, ser han uvitende ut til nesten allting.
Unntatt hans egen økende kjendisstatus.
Her kommer han. Her kommer han.
For nå vet hele verden hans navn.
Trevor! Trevor! Trevor!
Dette er min siste sjangse til å komme bak hans løgner og unnskyldninger,
for å konfrontere subjektet med elementer fra hans egen fortid
med et mål om å avdekke sannheten.
Fordi vi trenger å vite, en gang for alle,
hvem er Trevor Slattery?
Blodige helvete. Det er ikke akkurat The Ritz, vel?
Hei, stopp akkurat der.
- Hei!
Kom igjen, Mr. Slattery, du vet at du skal vente på meg.
Lunsjtid er ikke trygt for en kjendis som deg.
Så, Herman, med hvem skal vi spise i dag?
Serie mordere? Overgripere? Jeg hører Triaden gir en god latter.
Husk at du har avtalen kl 3.00 med Mr. Norris.
Om bare min mor kunne se meg i min egen dokumentar.
Jeg mener fortsatt du skulle gjort den eksklusive 60 Minutes.
Jeg sa det. Jeg vil aldri jobbe for CBS igjen.
Vent. Herman, hvor er min sjokko-melk?
Jeg beklager, sir. Jeg kommer snart tilbake.
Og når du først er der kan du se om de har brokkoli?
På saken.
Åh.
Rumpeskinke.
Du ødela drakta mi, kjerring.
Ro ned.
Vet du hva jeg vil ha akkurat nå?
Autograf?
Jeg vil gi verden akkurat hva de har ropt etter.
Din døde kropp lagt på et fordømt fat.
Hei, knekkebrød.
Hva skjer?
Å, det er fansen.
Kyss ringen min, kjerring.
Du er ikke Kineseren, Slattery.
Du er ikke engang en kriminell.
Au contraire, Dave.
Når en skuespiller har intatt en rolle så lenge som meg, blir han ofte den,
og den ham.
Mr. Slattery?
Jeg og kompisene mine bare lurte på om du kunne, øø..
Gjøre stemmen.
Fletcher, det er ikke noe jeg bare kan skru på.
Jeg er ikke din kjøttdukke.
Ok, greit.
Og du ser meg aldri komme.
- Åh!
Ser du? Jeg sa det.
Jeg sa ha ville gjøre det. Jeg sa det. Takk.
- Jeg fikk frysninger! - Nei, nei. Takk til deg.
- Jeg fikk frysninger, man! - Og jeg takker deg.
Åh! Sjokko melken min.
Klar når du er det.
Stemme oppvarming. Gammel vane fra scenejobben.
Jeg kan ikke forestille meg, at du da du startet, tenkte
du kunne ende opp på en plass som dette.
Ja, ikke verst? Den der "rulle på folk"
får deg inn i VIP klubben.
Det ser ut som du lever komfortabelt.
Det er ting jeg savner.
Ketamin, selvsagt.
Og fuglene.
Men du vet, du klarer deg der.
Jeg mener, vi har alle vært på dramaskolen eller hva?
Vet du hva jeg sier?
Ok, hør, Trevor, dette er siste dagen. Ok?
- Siste dagen? - Ja, endelig.
Og vi har vært gjennom det meste av logistikken. Din rekruttering av Aldrich Killian,
etableringen av en amalgam krigsherre...
Som jeg brakte til live. Fortsett.
Det ene spørsmålet jeg blir spurt
når jeg forteller dem at jeg kjenner deg er,
"Hvordan kunne han ikke vite hva som skjedde?"
- Tre små ord. - Hmm?
"Lovely. Drugs."
Ok.
For å få denne filmen nærmere,
vil jeg vite mer om mannen bak masken.
Den virkelige Trevor Slattery.
Du vet, med alle internett ryktene og tabloid avsløringene,
er ikke mye kjent om deg personlig.
Vel, jeg tenker at en skuespiller gjør det bedre om han beholder en viss mystikk,
ellers, du vet, kan det farge av på folks opplevelse.
Hva har du der?
Jeg fant dette i velvene til en engelsk avis
kallt The Liverpool Echo.
Det er deg og moren din sant?
Ja, det er det.
12. Oktober 1964
Det var dagen jeg fikk min første rolle.
Båtsmann 1, Shakespares "Stormen".
Selvsagt, sa jeg at det var hovedrollen. Jeg var alltid en god løgner.
Så, jeg antar dere to var nære.
Hun fortalte meg alt.
Hun døde i 1986, men du var ikke der da hun døde.
Nei. Jeg var her i Amerika for mitt store gjennombrudd.
Og det ville være TV piloten for CBS nettverket.
Caged Heat. Mesterverk,
om hevn på russiske politi med sinne problemer
løs i Los Angeles.
Skulle ønske jeg hadde en kopi.
Faktisk, Trevor, så klarte jeg og finne noen opptak derfra også.
Åh, åh, åh.
Kjekk fyr. Kjekk fyr.
Ja, det er fengslende.
Sean Conery ga meg en passning engang.
Alle på settet kalte ham "Mr. Connery."
Han kalte meg "Trev."
"Du er veldig talentfull, Trev."
Det er fascinerende.
Var det er ape som drakk vodka?
Ja. Ja! Og likevel plukket ikke de knottene i nettverket det opp.
- Jeg tror det var for sofistikert for dem. - Hmm.
Det var det bruddet som ødela meg.
Vel, akkurat der.
Du ser ut til å typifisere livet ditt som en serie av tapte muligheter,
men likevel, ser du ikke ut til å ta ansvar for mange av dem.
Mitt ansvar er min refleksjon.
Jeg er en skuespiller, kjære,
- ikke en jævla rakett kirurg. - Hmm.
Men, muligens, din fremstilling har opprørt noen mennesker.
Jeg mener, noen som er veldig farlige.
Du trenger ikke fortelle meg, kompis.
Jeg har sett di jævla internett forumene.
Onskapsfult.
Jeg snakker ikke om forumene.
- Jeg snakker om de ti ringene. - Gjenta?
Terror gruppen som historisk er tilknyttet Kineseren.
Offisielt er de latente, men bevis anslår
at de blir mer aktive.
Hva, de ti ringer? Er de ekte?
Det er vel dokumentert.
Det er så kult.
Trevor, du sa til meg at når du fikk denne rollen
at du etterforsket det gjennomgående.
Ja, men når en skuespiller forteller deg at han har "gjort research,"
betyr det at han skrudde på computeren sin,
Googlet sitt eget navn og hadde et raskt runk.
Så, du forteller meg
at du ikke kjenner at historien om Kineseren selv.
Han er en kriger-konge.
Inspirerte generasjoner av menn gjennom middelalderen,
kanskje enda lenger tilbake i tid.
Bla, bla, bla. Hvem bryr seg, kis?
Det er et show folk vil ha og jeg gir dem et bra et.
Det er ikke Kineseren de vil huske.
Det er navnet, "Trevor Slattery." Det er merket. "Trev."
Du har rett.
Og for den synden, veil du snart lide horribelt
med ett hull i kroppen din for hver ring av vår tro.
Un.. Unskyld. Hva?
Du hørte meg.
Åh! Kom deg opp, store gutt. Stå opp.
Du.
Du drepte butleren min.
Du er ikke istand til å trekke av, Mr. Slattery.
Jeg er en utenfor jobb skuespiller, kjære.
Du aner ikke hva jeg er i stand til.
Oh, takket være CBS nettverket, er jeg ganske god med håndvåpen.
Åh...
Anse dette som en leksjon i hva som er ekte
og hva som ikke er det.
Hvorfor peker folk våpen mot hodet mitt?
Værsåsnill. Jeg vil ikke dø.
Jeg vil ikke dø.
Målet er anskaffet og i posisjon. Ekstraherings enhet, mobiliser.
Jeg er ikke den som skal drepe deg, Mr. Slattery.
Jeg er her for å bryte deg ut.
- Det er fint.
- Ikke egentlig.
Du skjønner, det er noen som vil møte deg.
- Kjenner jeg ham?
Nei, men du tok hans navn.
Og nå vil han ha det tilbake.
Åh..
Nei. Beklager. Jeg skjønner fortsatt ikke.
Øh.. Mr. Slattery?
Jeg og gutta lurte på om vi kunne, øø...
Gjøre stemmen.
Jackass.
Samme det.
Hvor har du vært? Jeg skrev en bok mens du var borte.
Og du vil aldri se meg komme.
Se på denne fyren. Hva er så spesielt med ham?
Jeg mener, jeg hadde en arme av roboter. Hva har han?
Han har en dum aksent.
Hans navn er Trevor. Hva er det?
Det er som om bin Laden og Benny Hill fikk en baby.
Så jeg får våkne opp og se på denne jenta?
"Pepper Potts rører sammen ting."
"Se på meg."
En annenrangs, kom opp. Amazon sekretær.
Tony og jeg... Tony er kul.
Tony og jeg, vi har en forståelse. Vi er våpenbrødre, vet du.
Bokstavelig. Vi er begge våpen selgere.
Vi ser begge bra ut. Vi har begge fint hår.
Vi har begge båter.
Jeg brukte og ha båt.
Vel, uansett...
Ikke her, baby. Ikke her.